"Lykkelig den, der forsager alverdens pomp og pragt -
- i skovens skygge eller i en afsides hytte."
"Hvor zefyrer svaler den brændende kind ..."
Din ærkenar! Forsvind omgående fra scenen!
- Hvem er det? - Cyrano. Jeg tænkte det nok.
"Lykkelig den, der forsager alverdens pomp ..."
Din løjser! Jeg forbød dig jo at optræde i den her måned.
- Ti stille! - Stille! Fortsæt, Montfleury.
-"Lykkelig den, der forsager ..." - Du deklamerer, så det knager.
Forsvind! Eller skal jeg selv fjerne dig fra scenen?
Er du der endnu?
-"Zefyrer svaler brændende kind ..." - Prøv at svale igen, tyksak!
Så skal jeg give dig brændende kinder!
- Vil d'herrer beskytte mig? - Fortsæt.
- Fornærm mig ikke på den måde. - Hvordan skal jeg så gøre?
Ti stille. Vi har fået nok! Gå videre med stykket, Montfleury.
- Det er skandaløst! - Smid ham ud!
Hvis d'herrer ikke sætter sig ned, kan de få mit sværd at smage.
- Hvem er den skryder? - Min fætter, sir.
Nå? Endnu ingen sortie? Så vil jeg gøre min entre med kniv -
- og tranchere den fede gås.
Kom ikke min skede for nær. Den rækker tunge ad jer.
Stille!
Ti stille, sagde jeg!
Jeg udfordrer jer alle. De, der vil dø, rækker hånden op.
Kom frit frem, unge helte, så noterer jeg mig jeres navne.
Den første, der falder, får et monument.
Hvem vil være den første? De, min herre? Nej. De? Nej.
Vil slet ingen?
Ikke et eneste navn? End ikke en finger?
Så vil jeg fortsætte.
Hør her, din fuldmåne.
Jeg klapper tre gange i hænderne.
Tredje gang formørker du dig selv.
Er du klar? En ...
Hvor vover De! Jeg opfordrer alle ædle ...
To!
Det er oprørende! Intet kan få mig ned fra denne scene.
Tre.
Skønne damer og ædle herrer ...
Hvorfor har De behandlet vores Montfleury sådan?
Jeg har to gode grunde.
For det første smager han på versene og fremstønner tragedierne.
For det andet ...
Det er min hemmelighed.
- De afbryder jo stykket! - Det er ikke noget godt stykke.
Og pengene? Vil De give publikum pengene tilbage?
Ja. Grib.
Monsieur må gerne afbryde stykket hver aften ... på disse vilkår.
De får Deres penge tilbage. Forlad venligst lokalet. Godnat.
Deres fætter er en bemærkelsesværdig mand.
Jeg er enig. Soldat, digter, filosof, musiker og dramatiker.
- Så meget? - Ja.
- Og den bedste fægter i Paris. - Jeg troede, det var vicomten.
Sig mig, den morsomme maske, næsen, den tager han vel af?
Nej, den beholder han på. Og Gud hjælpe den, der ler.
Godnat.
Monsieur?
Hvornår forlader De Paris?
Ved De ikke, at Montfleury står under grev de Guiches beskyttelse?
- Hvem er Deres beskytter? - Jeg har ingen.
Ingen? Greven har en lang arm.
Min er længere. Tre fod af stål.
- Ja, men ... - De må hellere gå.
Hvorfor stirrer De på min næse? Finder De den forbløffende?
- Jeg gør alt for ikke at kigge. - Hvorfor? Vækker den Deres afsky?
Forekommer farven Dem usund? Eller er den en anelse for stor?
Nej, lille. Lillebitte. Ganske lillebitte.
Synes De, jeg er tåbelig? Lille?! Min næse er magnifik!
Imbecile fæhoved. Jeg er stolt af min næse.
En stor næse gør en stor mand, der er genial, høvisk, begavet -
- viril og tapper.
Men Deres udtryksløse ansigt, denne klump øverst på kroppen -
- er berøvet al stolthed, poesi -
- sjæl, livfuldhed, kontur og karakter.
Den minder kort sagt om den nederste del af Deres ryg.
- Fyren er ved at blive trættende. - Han blæser i trompeten.
- Kan ingen sætte ham på plads? - Tillad mig.
Monsieur, Deres næse ...
Deres næse er temmelig stor.
Temmelig? Var det alt?
Der er så meget, De kunne sige. Forspild ikke denne mulighed.
Aggressivt: Var det der min næse, ville jeg få den amputeret.
Praktisk: Hvordan drikker De? Har De et særligt bæger?
Beskrivende: En sten, en klippe, et forbjerg!
Forbjerg? Sig hellere en halvø.
Spørgende: Er det et foderal til en barberkniv eller en mappe?
Venligt: Er De så glad for fugle, at De giver dem noget at sidde på?
Forsigtigt: Pas på. Vægten kan få Dem til at tippe forover.
Veltalende: Når De snyder næsen, tuder tyfonen, og skyen mørkner.
Dramatisk: Når den bløder ... Det røde Hav.
Enkelt: Hvornår skal monumentet afsløres?
Militærisk: Tag Dem i agt. Et hemmeligt våben.
Merkantilt: Et fint skilt til et parfumeri.
Respektfuldt: Jeg kan se, De er en prominent person.
Eller litterært: Har denne næse søsat tusind skibe?
Det kunne De have sagt, hvis De besad en smule vid.
Men vid ejer De ikke. De kan kun stave Deres eget navn.
F-J-O-L-S.
- Fjols. - Frække hvalp! Idiot! Dosmer!
Goddag. Jeg hedder Cyrano Savinien Hercule de Bergerac.
- Kom, vicomte. - Hvilket arrogant fugleskræmsel.
Se ham. Ingen bånd eller kniplinger. End ikke handsker.
Jeg bærer prydelserne i min sjæl. Dåd går forud for ordensbånd.
Svøbt i mit gode navn og rygte, kronet med frihedens hvide fjer.
Men handsker har jeg ikke. Jeg havde én, som jeg mistede.
Sløseri. En herre var uforskammet mod mig, så handsken fik han ...
- I ansigtet. - Som De vil!
- De vil få en udsøgt død. - En poet.
Om De vil. Mens vi fægter, improviserer jeg en ballade.
Efter hvert vers sætter jeg et stød ind.
- Gør De det? - Ja.
"Duellen på Bourgogne-teatret mellem Bergerac og ... barbaren."
- Hvad mener De med det? - Det var titlen.
Vent! Lad mig vælge mine rim.
Nu kan vi begynde.
Min hat bort jeg kaster og lader over skulderen dale -
- den kappe, der dækker min dragt. Vi trækker blank ...
... og lader sværdet tale.
Som Sir Lancelots leg i et kvindekammer ...
Som Spartacus kæmpede i arenaen -
- leger jeg lidt med Dem. Det kan blive Deres død.
Jeg afslutter verset med et stød.
Hvor skal jeg spidde denne påfugl?
De skulle have undgået denne dyst. I hjertet? Skal maven sprættes op?
Under silketørklædet, hr. Sukkertop?
Jeg fægter med en sjælden glød.
Og afslutter verset med et stød.
Sikket rim. Nu bliver De bleg. De viger og flyr og er for blød.
Jeg parerer Deres stød med stil. Deres retræte kan blive Deres død.
Se livets sødme, som De nød, i mine rim en sidste gang.
Og verset afsluttes med et stød.
Vers. Min fyrste ...
Bed Gud, der hersker over alt, tilgive Dem. De er i nød.
Nu skal De mærke det kolde stål. Og jeg afslutter verset ...
... med et stød.
Mine herskaber, forestillingen er forbi. Vi lukker.
Men lad lyset brænde. Der er prøve i aften.
Vent. De vil kun se dig kæmpe. Lyt ikke til dem.
Du skaffer dig fjender på halsen. Montfleury, vicomten ...
- Markiserne og grev de Guiche. - Den politiker!
- Kardinalens nevø. Det er magt. - Det her har også magt.
Tag ved lære af mit eksempel. Jeg har været kaptajn i 20 år.
Mens de, der forstår at sno sig ved hoffet, har marskalstave nu.
En dag vil jeg også hævne dig.
- Umuligt. Lad os spise. - Ikke jeg. Jeg har ingen penge.
- Men pungen med guld? - Farvel, underhold.
Så har du ingen før næste måned. Hvilken dåre.
Ja, men hvilken stund.
Pardon, monsieur. En mand bør ikke være sulten.
Jeg har alt muligt her. Jeg beder Dem.
Min kære, som stolt gascogner kan jeg ikke tage imod venligheden.
Men jeg vil nødigt såre Dem, så jeg vil tage en lille smule.
En vindrue.
Kun én. Og et glas vand. Nej, ingen vin.
Og ... en halv makron.
- Ikke mere? - Jo.
Deres hånd, så jeg kan kysse den.
Tak, min herre.
Godnat.
Din idiot.
Middag. Drikke.
Dessert.
Jeg var glubende sulten.
Hvad har du imod denne Montfleury?
- Han er en dårlig skuespiller. - Hvad er den egentlige grund?
Den tyksak, der ikke kan favne sin vom, vil være kvindernes ven.
Han sukker og smægter og kaster forelskede blikke.
Jeg har afskyet ham, siden han vovede at smile til ...
Det var som at se en stor snegl kravle hen over en blomst.
Hvad? Er det muligt?
For mig at elske?
- Jeg elsker. - Hvem?
- Må jeg få det at vide? - Hvem jeg elsker?
Tænk dig om. Tænk på mig, som den hæsligste kvinde vil foragte.
Som har en næse, der ankommer et kvarter før mig.
Hvem jeg elsker?
Naturligvis den skønneste kvinde i hele verden.
Den skønneste?
I mine øjne findes hendes lige ikke.
Vent lidt ... Din kusine Roxane.
Ja. Roxane.
Hvorfor ikke? Hvis du elsker hende, så sig det til hende.
Gamle ven, se på mig. Har jeg noget håb med den udvækst?
Jeg bilder mig ikke noget ind. Jeg kan blive blød om hjertet -
- når jeg går tur i en blomsterhave, der er sval efter regnen.
Min store næse indsnuser april, og mine øjne ser -
- en dreng gå forbi med en pige under armen.
Så føler jeg ... Jeg ønsker, at jeg også havde en kvinde -
- at spadsere med i måneskinnet, som tog min arm og smilede.
Så drømmer jeg og glemmer.
Så ser jeg skyggen af min profil på muren.
Min ven ...
Min ven, jeg oplever bitre dage, hvor jeg føler mig grim og alene.
Du er begavet og modig. Det pigebarn, der tilbød dig mad ...
Du så, hvordan hendes øjne ikke veg fra dig.
- Det er rigtigt. - Roxane blegnede under duellen.
Hun stod med åben mund og hånden på brystet. Jeg så det.
Tal dog med hende.
Måske ler hun ad mig. Det er det eneste, jeg frygter.
Monsieur, en dame spørger efter Dem.
- Monsieur ... - Hendes selskabsdame.
Jeg har en besked fra en vis dame. Hun vil gerne træffe Dem.
Hun har visse ting at fortælle Dem.
- Visse ... - Ting.
- Vil hun træffe mig? - Vi går til messe i Saint Roch.
- Hvor vil De foreslå bagefter? - Hvor ...
- Ja? - Jeg tænker.
Hvad tænker De?
- Hos Ragueneau. - Ja, hos konditoren.
- Som bor? - Rue Saint-Honoré.
Så er det en aftale. Klokken syv. Vi ses.
Jeg skal nok komme.
- Hun vil træffe mig! - Nu er du knap så dyster.
Hun ved, jeg eksisterer. Tænk, at hun vil møde mig!
Er du nu glad?
Jeg er en storm, en brand. Jeg vil kæmpe ene mod arméer.
Jeg har ti hjerter og hundrede arme. Jeg er for stærk for dødelige.
Jeg vil slås mod kæmper!
Dæmp Dem lidt! Vi øver.
Vi skal nok gå.
- Cyrano! - Ragueneau.
Gudskelov, du er her endnu. Jeg tør ikke tage hjem.
De skæmteviser, jeg skrev om grev de Guiche ...
Han har hyret hundrede bøller. De venter på mig for at prygle mig.
- Må jeg tilbringe natten hos dig? - Hundrede? Er det det hele?
- Du skal hjem i aften. - Det er bevæbnede mordere!
Tag lygten. Jeg følger dig hjem. Ikke dig. Jeg vil selv ordne dem.
Du er forrykt.
- Hvorfor vil du sætte livet på spil? - Konditoren er min ven.
Konditoren er også poet, men det vigtigste er -
- at hvis der tilstøder ham noget, er hans butik lukket i morgen.
Godnat.
Pas på!
Bag dig!
Jeg er blevet bestjålet. Der er jo ikke hundrede.
Ind med dig!
Lås døren!
- Hvordan har du det? - Jeg er dejlig opstemt.
- Der er et værtshus i nærheden ... - Hvor er Ragueneau?
Ragueneau? Kom ud, lille poet. Faren er drevet over.
- Er det overstået? - Ja.
Allerede? Gid jeg havde haft mit sværd. Hvor mange dræbte vi?
- Otte stykker. - Otte. Otte?!
Den herre begynder at irritere mig.
Kødet og saucen skal rime. Lidt timian og så simre i en time.
Skorpen skal være mere sprød. Ellers bliver det som grød.
Cyrano! Kom ind og få noget at spise.
- Hvad er klokken? - Snart syv.
- Uden morgenmad er man ... - Sæt, hun har ombestemt sig?
Det har hun ikke. Vi var gode i aftes. Også på teatret.
- Og jeg afslutter verset ... - Hvor kan vi tale uforstyrret?
Hvor De vil. Den lille spisestue er romantisk.
... med et stød! Sikke en verselinje.
- Ti stille og forsvind. - Jeg sagde jo, hun kom.
Velkommen.
- Har De en god fordøjelse? - Den er glimrende.
Her er nogle éclairs.
Vandbakkelser med creme.
Roulader.
Nyder De naturen? Så gå ud og spis. Kom ikke ind, før De har spist op.
Velsignet den stund, du huskede mig og kom for at fortælle mig ... hvad?
For at fortælle ...
Men inden jeg vover at sige noget ...
Er du stadig som en storebror -
- som du var, da vi som børn legede ved den lille sø i haven?
- Du lavede sværd af dunhammere. - Dine dukker af mælkebøtter ...
Jeg kunne bede dig om alt. Og du gjorde det.
Lille Roxane. En sød tyran i kort kjole og med langt hår.
Var jeg køn?
Ikke ligefrem grim.
Når du havde slået dig, kom du hen til mig, og så var jeg din mor -
- og sagde med voksen stemme: "Hvar har du nu lavet?"
"Må jeg se?"
Vent. Må jeg se?
I din alder. Hvordan er det sket?
Jeg legede med de store drenge ved Place de Nesle.
- Kom herhen. - Du er en klog lille mor.
- Fortæl, hvor mange du legede med. - Cirka hundrede.
- Deromkring. - Fortæl mig om det.
Nej. Sig, hvad du ville sige, hvis du turde.
Nu tør jeg vist godt.
Det er ligesom i gamle dage. Ja, nu tør jeg godt.
- Hør engang. Jeg er forelsket. - Ja?
- Han ved det ikke. - Ja?
Han elsker mig, men han er bange for mig og siger aldrig noget.
Ræk mig din hånd igen.
Hvor er den varm. Ja, jeg er sikker på, han elsker mig.
Og han er soldat i dit regiment, i dit kompagni.
Hvilken mand ... Han er stolt, ædel, ung, tapper og smuk.
Smuk?
- Hvad er der? - Ingenting. Det er min hånd.
Jeg elsker ham. Det er det hele.
Jeg har kun set ham i teatret.
- Har I aldrig talt sammen? - Kun med vore hjerter.
- Hvordan kan du så vide det? - Folk snakker jo.
Jeg hører et og andet ...
Jeg ved det.
Han er i garden. Hvad er hans navn?
Baron Christian de Neuvillette.
- Han er ikke i garden. - Jo, siden i sidste uge.
Han er lige flyttet til Paris fra Normandiet.
Vi taber hurtigt vore hjerter.
- Nu har jeg spist alle kagerne. - Så gå ud og nyd naturen.
Du ynder vid og poesi. Måske er han en vild eller et fjols.
Ikke med de øjne. Jeg kan læse hans sjæl i dem.
Ja, vore sjæle står skrevet i vore øjne.
Var det det, du ville fortælle mig? Hvorfor betror du mig det?
Det hedder sig, at alle i dit kompagni er gascognere.
Og at vi lægger os ud med alle andre?
- Jeg frygter for ham. - Med god grund.
Jeg tænkte, at du, som alle respekterer og frygter ...
- Skal jeg forsvare din lille baron? - Vil du gøre det?
For min skyld? Fordi jeg altid har været din ven.
Er det det, du ønsker?
- Vil du være hans ven? - Jeg vil være hans ven.
Og aldrig lade ham duellere? Lover du mig det?
- Det lover jeg. - Tak.
Jeg vidste, jeg kunne regne med dig.
Nu må jeg gå.
Du fik ikke fortalt om det i aftes. Bed ham skrive og berette om det.
Og om sig selv.
Hvor er du kær. Vi er bedstevenner, ikke?
Han skal skrive til mig.
Hundrede mod én! Når vi får tid, må du fortælle mig hele historien.
Hundrede mand ... Hvilket mod.
Jeg har været modigere siden da.
Hvad så?
- Lad os gå. - Hele kompagniet kommer herhen.
Jeg fortalte dem om i går aftes. De er ellevilde. Nu kommer de.
Otte døde. Uhyrligt. Mit forbud mod dueller skal overholdes.
Jeg vil vide, hvem der stod bag postyret ved Place de Nestle.
- Ja, Deres Eminence. - Udmærket.
Jeg kan berette nyt, som vil glæde dig.
Vores vaklende våbenhvileaftale med Spanien er dødsdømt.
- Min oberstrang? - Bestallingen er klar.
Tak, onkel.
En ting til. I teatret, duellen på vers, gardisten med næsen ...
De Bergerac, den umulige gascogner.
Han hånede Montfleury. Han afbrød forestillingen.
Det er et under, hvis vicomten overlever.
- Hvad vil Deres Eminence gøre? - Intet. Jeg overlader dig sagen.
Tag ham i din tjeneste og giv ham en god løn.
Han så en anelse lurvet ud.
- Men De afskyr jo dueller ... - Ja. Hvorfor hindrede du den ikke?
De Bergerac bør leve af sin pen og ikke dø med sværd i hånd.
- Er du ikke enig, Antoine? - Jo, så afgjort, Deres Eminence.
Og jeg afslutter verset med et stød.
- Monsieur de Bergerac. - Deres Excellence.
Jeg vil udtrykke min beundring for Deres to bedrifter i går aftes.
Jaså. Tak.
Vi har haft en række tvister.
- Men jeg glemmer dem gerne. - Det er storsindet af Dem.
Nej, jeg mener det. De har rige evner.
En sjælden kombination af soldat og poet.
- Vil De slutte Dem til mit følge? - Nej, jeg følger ingen.
De har skrevet et stykke. Min onkel, kardinalen, er jo også dramatiker.
- Nu kan du få det opført. - Hvorfor ikke?
- Jeg kan give ham stykket. - Såh?
Lad ham lave et par ændringer, så finder han et teater til Dem.
Ændre mine ord? Ikke på vilkår.
- Han betaler godt. - Ikke så godt som jeg.
Har jeg lavet et vellykket vers, belønner jeg mig selv hundredfold.
- De er stolt. - Det har De bemærket.
Se her! Fjer fra de fugle, der fløj og viste deres halefjer.
Ham, der hyrede dem, må være vred. Hvem var det?
Det var mig.
Jeg ville ikke besmudse mine hænder med et beskidt arbejde.
- At straffe en uforskammet poet. - Vi burde hænge dem til skue.
Hvad skal vi stille op med dem?
Vil De ikke levere dem tilbage til ... Deres venner?
- Har De læst "Don Quijote"? - Jeg identificerede mig med helten.
- Læs kapitlet om vindmøllerne igen. - Kapitel 13.
Kæmper man mod vindmøller, kan deres arme kaste en ned i sølet.
Eller op til stjernerne.
Nu har du gjort i nælderne. Han ville slå en streg over det.
Du overdriver din manér med at spolere alle de chancer, du får.
I visse anliggender må man løbe linen ud.
Din uafhængighed. Din hvide fjer. Hvordan vil du komme videre?
Skal jeg søge beskyttelse og kravle opad som en ranke på et træ -
- til et sted, hvor jeg ikke kan stå selv? Nej tak.
Være bajads for at få et køligt ansigt til at smile? Nej tak.
Dagligt blive krænket, få hård hud på knæene -
- og bøje ryggen og få ondt i maven af at kravle i skidtet. Nej tak.
Klø et svin på ryggen med venstre hånd -
- og indkassere løn med den højre. Nej tak.
Skal den ild, Gud har givet mig, bruges til at varme ham? Nej.
Skal jeg forsøge at få mit navn i avisen og smede rænker?
Hellere aflægge visit end digte? Søge kontakter og opnå indflydelse?
Nej tak og atter nej tak!
Men at synge, le og drømme ...
Frit at gå min egen vej og se tingene, som de er -
- og tale med en stemme, der har manddomskraft.
At sætte min hat, som jeg vil, hvad angår et ord, et ja, et nej.
At kæmpe og skrive, men aldrig skrive et usandt ord.
At færdes, hvor jeg vil, under solen og stjernerne.
Lade hånt om, at berømmelse og rigdom er uden for rækkevidde.
I al beskedenhed at kunne sige: Min sjæl er tilfreds med blomster -
- med ukrudt, ja sågar med tornebuske.
Men de skal stå i en have, som er min egen.
Jeg er for stolt til at snylte, og vokser jeg ikke i højden -
- så står jeg, skønt lille af vækst, alene.
Men hvorfor skaffer du dig fjender på halsen?
Fordi jeg ser, hvordan andre skaffer sig venner ligesom hunde.
Jeg ser deres hundeagtige underdanighed og tænker:
Gudskelov, der er endnu en fjende.
Ja, udbasunér det til hele verden.
Og sig så til mig med dæmpet røst, at hun ikke elsker dig.
Lad mig være alene lidt.
Vent lidt! Fortæl os om kampen.
- Snart. - Nej, nu.
- Du skal nok få historien. - Jeg vil høre den nu!
Som et godt eksempel for den tudse, der sniger sig ud af døren. Du der!
Er det mig, De taler til?
Ja, din platfodede bondeknold.
- Vil De mig noget? - Hør her, monsieur ...
Baron Christian de Neuvillette.
Nuvel, de Neuvillette ...
Som ny her bør De vide, at der er noget, vi aldrig nævner.
- Og det er? - Kig på mig.
- Forstår De det? - Næs ...
Vi siger aldrig det ord. Så får man med ham at bestille.
Han har udslettet mange, der blot antydede det.
Hvis De vil dø ung, så nævn noget, der buer udad eller er bruskagtigt.
Et ord, en stavelse, en gestus, et nys er nok.
Så bliver lommetørklædet forvandlet til et liglagen.
Hvad gør man ved gascognere, der skræpper for meget op?
Man viser, at man er modig, selvom man kommer nordfra.
Cyrano, fortæl nu!
Hvor skal vi begynde?
Jeg vidste ikke, hvor de ville angribe.
Der var ingen lygter i de snævre gyder og ingen måne på himlen.
Det var så bælgravende mørkt, at man ikke kunne se længere end ...
Sin egen næse.
Hvem er den ...
... mandsperson?
En ny rekrut. Han kom i sidste uge.
En rekrut?
Han hedder Christian de Neuvillette.
Javel.
Som sagt ...
Det var så mørkt, at man ikke kunne se en hånd for sig.
Det hele skyldtes en amatørpoet, der havde været ...
Næsvis.
Jeg risikerede at lægge mig ud med en, der kunne give mig ...
Nogen på trynen.
- Hvorfor skulle jeg ... - Stikke næsen i det?
... blande mig i det? Men det var for sent at vende om.
Pludselig glimtede et sværd i mørket. Jeg parerede hugget ...
Med næsen.
- ... med klingen. Snart stod vi ... - Med næserne presset sammen.
- De var en halv snes. Jeg gav ... - En næsestyver.
- Han gik omkuld. Jeg angreb ... - Med næsen i sky.
Jeg gennemborede to og parerede ...
- Med næsen. - Ud! Lad mig være alene med ham.
Kom i min favn. De er tapper.
Ved De ikke, jeg er Roxanes bror?
- Er De hendes bror? - En fætter. Det kommer ud på ét.
- Har hun sagt det? Elsker hun mig? - Muligvis.
Jeg er beæret. Tilgiv mig. Jeg har længe beundret Dem ...
- Ja, og alle næserne ... - Om forladelse.
- Roxane vil gerne have et brev. - Fra mig? Det ville ødelægge alt.
En skoleelev skriver bedre end jeg. Jeg er en dompap.
- Ikke, da De overfaldt mig. - Enhver kan yppe kiv.
Blandt mænd er jeg ikke mundlam, men med en kvinde ... er jeg lammet.
Stum. En stammende idiot, der ikke kan gøre kur til en kvinde.
Er det sandt? Jeg tror, at hvis jeg fik chancen -
- og gjorde mig umage, så ville jeg slippe hæderligt fra det.
- Gid jeg havde ord for følelserne. - Gid jeg havde Deres udseende.
Sammen ville vi være uimodståelige.
Gid jeg havde Deres vid.
- Lån det. - Hvad?
Ville De gentage de ord, som jeg giver Dem?
Sende de breve, som jeg skriver? Hun får det ikke at vide.
Skal vi sammen erobre hende? Til Dem.
- Hvorfor ikke? - Jeg er bange ...
For at miste hende? Nej, det er Dem, hun elsker.
Hengiv Dem til hende ... i ord.
Mine ord i Deres mund.
Vil De det?
- Vil De? - Betyder det så meget for Dem?
Det betyder ... Det er en komedie. Det er en situation for en digter.
Skal vi samarbejde? Jeg er Deres kappe, Deres fortryllede sværd -
- hvormed De vinder eventyrprinsessen.
Er belønningen ikke risikoen værd?
- Min ven. - Min.
Tag mit hjerte, det svulmer blot derved.
At plukke blomsterne vil blot få planten til at blomstre.
Sådan er min kærlighed til dig.
Idiot. Der er mange måder at udtale det på. Lev dig ind i det.
Sådan er min kærlighed til dig ...
Dig! Dig! Dig!
Dit smil er rundet af det fuldendte.
Du er en hvid rose, hvori kærligheden ligger på lur efter sit bytte.
I mit hjertets have er du den mest ...
... velduftende blomst.
Som et ungt træ tørster efter regn, som ørnen stiger mod himlen -
- som bølgen tager land, længes mit hjerte efter dig.
Udmærket. Du begynder at få en fornemmelse af ordene.
- Jeg er træt af ord. - Hun skal erobres med ord.
Men hvornår? Regimentet kan blive sendt i kamp når som helst.
- Jeg har ikke engang kysset hende. - Vær tålmodig, min dreng.
Jeg har været tålmodig. Hun ser grev de Guiche lige så tit som mig.
Tror du, hun leger med mig? Og holder mig for nar?
- Det gør hun ikke. - Hvordan ved du det?
Du har hendes fortrolighed. Du kan forhøre dig.
Det er noget vås. Men jeg vil sondere terrænet.
Gør det intelligent og diskret. Med finesse.
Hvad synes du om Christian nu?
Han er smuk og begavet. Jeg elsker ham.
- Er han intellektuel? - Mere end dig. Jeg ville ikke ...
Ingen har sagt det så smukt før. Det kønne nonsens, som betyder alt.
Af og til falder han i staver. Inspirationen svigter ham.
Men så pludselig siger han noget aldeles ...
- Såh? - Typisk mænd.
Han behøver ikke være dum, bare fordi han ser godt ud.
Ikke nødvendigvis. Taler han godt om hjertesager?
Han taler begejstret og henført, drømmende ...
Forleden sagde han ... Han improviserede naturligvis.
Tag mit hjerte, det svulmer blot derved.
At plukke blomsterne vil blot få planten til at blomstre.
- Hvad siger du? - Ikke ilde.
- Skriver han godt? - Pragtfuldt. Hør engang.
Du har så meget i dit hjerte, at jeg ikke ejer hjerterum.
Først har han et stort hjerte. Nu er det ikke stort nok.
Du driller. Du er jaloux. I digtere er ens.
Tør du kritisere disse verselinjer?
Vid, at det kun er dig, mit hjerte kalder på.
Jeg skriver meget mere, end du får.
Med fingrene kys jeg dig sender -
- læs med læberne, når du brevets sider vender.
Ja, de sidste linjer ... Men han overbroderer.
- Så hør disse vers. - Kan du dem udenad? Smigrende.
- Han er en mester. - Hold nu op.
Så er han en mester, om du vil.
Hvornår skænker du ham laurbærkransen?
Hvor mange poetiske mesterværker skal denne Herkules præstere?
Det ved jeg ikke. I mænd ejer hele verden og alt, hvad der er i den.
En kvinde er en ejendom, der vurderes som en hest eller hund.
Efter hår og hud, tænder og lemmer.
Skal jeg erhverves som en ting, bliver det på mine vilkår.
Og ifølge min egen vurdering bliver prisen sat højt.
Jaså.
Christian fortalte, at I skal mødes i aften.
Hvad vil du foretrække, at han taler om?
Ingenting ... og alt.
Jeg vil bede ham tale om kærligheden med sine egne ord.
Improvisér, giv dig i ordenes vold, vær veltalende.
- Du må ikke sige det. - Gud forbyde det.
Madame? Grev de Guiche.
Madame.
- Monsieur. - Madame.
Vent! Du skal lære versene. Jeg har nogle brillante vendinger.
Nej. Jeg er træt af at få alle ord og udtryk fra dig.
Kærligheden bliver en farce. Det er ikke længere nødvendigt.
Takket være dig. Jeg tør godt tale min egen sag nu.
- Utvivlsomt. - Bare vent og se.
Jeg forstår at tage en kvinde i min favn. Det gør jeg i aften.
- Christian! - Tak, min ven. Farvel.
- Jeg beder dig. Du begår en fejl. - Gå med dig.
Udmærket.
- Christian. - Roxane ...
Det glæder mig, du kommer tidligt.
Lad os blive ude i måneskinnet. Det er så skønt.
Sæt dig ned. Sådan, ja.
- Tal til mig. - Jeg elsker dig.
Ja, tal til mig om kærligheden.
Jeg ... elsker dig.
Vær veltalende og begavet. I aften af alle aftener.
Jeg elsker dig ... højt.
Du har fået dit emne. Improvisér nu.
Jeg elsker dig ... utrolig meget.
Jeg beder om fløde og får mælk og vand.
Fortæl først, hvordan du elsker mig.
- Utrolig meget. - Er det det hele?
Hvis jeg må kysse din hals ... Roxane, jeg elsker dig!
- Nu igen? - Nej ... Jeg elsker dig ikke.
- Det var bedre. - Jeg ...
Jeg forguder dig.
- Jeg ved godt, jeg er tåbelig. - Som var du blevet grim.
Vil du ikke godt sætte ord på dine drømme?
- Jeg ... - Jeg ved, du elsker mig. Godnat!
- Vent! Jeg ville sige ... - At du forguder mig. Det ved jeg.
Nej, gå din vej.
Det gik jo fremragende.
- Hjælp mig. - Tal for dig selv.
- Det kan jeg ikke. - Du kan vel tage hende i din favn.
- Gøre kærligheden til en farce?! - Jeg må vinde hende tilbage nu.
Nu? Hvordan skal jeg lære dig ... Hendes vindue.
Hjælp mig, Cyrano.
Det er temmelig mørkt.
Du har ikke fortjent det, men lad os gøre et forsøg.
Stil dig derhen.
Neden for balkonen, din klovn. Jeg hvisker det, du skal sige.
- Kald på hende. - Roxane ...
Roxane?
- Hvem er det, der kalder? - Christian.
Er det dig igen? Gå din vej. Du har intet på hjerte.
- Jeg beder dig. - Du elsker mig ikke mere.
Nej, ikke mere, men mere og mere ...
... og mere endnu.
Det var lidt bedre.
Min kærlighed er som et vredt barn ...
... der knuser mit hjerte ... hans vugge.
Endnu bedre.
Men sådan et barn er farligt. Hvorfor ikke kvæle det i fødslen?
Det gør jeg, men han lever endnu.
Og du og jeg ... skal finde ... dette spædbarn ...
... en nyfødt Herkules.
Stærk nok til at kvæle to slanger ...
Tvivl og ... stolthed!
Glimrende. Men hvorfor taler du så stammende?
Er din fantasi tørret ud?
- Det er for vanskeligt. - Hvorfor tøver dine ord i aften?
I den lune sommerluft famler de sig frem mod lyset fra dig.
De tynges af sødme som honningbier og skal nå så højt op.
- Så kom nærmere. - Nej.
- Så kommer jeg ned. - Nej!
Hvorfor et nej, der er så kraftigt?
Lad mig nyde denne ene gang ... hvor jeg uset kan tale til dig.
- Uset? - Ja.
Lad nattens slør gøre alting smukt. Hør hjertets tale uden øjnenes hjælp.
Lad det være, som om jeg taler til dig for første gang.
- For første gang? - Ja.
- Din stemme er ikke den samme. - Nej, min stemme er en anden.
- Den er min egen. Den er dristig. - Hvorfor dristig?
Er den mand ikke dristig, som begærer dig?
Derfor skjuler jeg mit hjerte bag poetiske ord og prangende fraser.
Men fraserne er smukke.
- Ikke smukke nok for os i aften. - Sådan har du ikke talt til mig før.
Der kommer en stund, som ikke må forpasses -
- hvor skønhed skuer ind i sjælens dyb med et blik -
- der skyr kønne ord.
Ja. Det er kærlighed.
Jeg elsker åndeløst, bevidstløs, stærkere end kærlighedens styrke.
Dit navn er en klokke i mit hjerte. Når jeg tænker på dig, bæver jeg -
- og klokken begynder at ringe ... Roxane! Roxane!
I mit blod ... Roxane ...
Ja. Det er kærlighed.
Ja, det er kærlighed. En vind af frygtelig og jaloux skønhed.
En mørk ild. En himmelstræbende og blændende musik.
Lad min lykke gøre dig lykkeligere, skønt du ej ved, at jeg gav dig den.
Lad mig blot en sjælden gang høre din glædeslatter i det fjerne.
Forstår du? Kan du mærke, at min sjæl ånder på dig i mørket?
I nat vover jeg at sige dette til dig, og du lytter.
Min stemme får dig til at skælve i mørket oven over mig.
Du skælver som en blomst. På jasminens gren kan jeg mærke -
- din lidenskabelige skælven.
Ja, jeg skælver. Og jeg græder, og jeg elsker dig.
Jeg er din. Det har du gjort mig til.
Det har jeg gjort. Helt alene.
- Må jeg bede om en ting til? - Et kys.
- Beder du mig om ... - Ja, det vil sige ... Jeg mener ...
- Du går for vidt. - Det gælder om at udnytte det.
Jeg beder om ... Jeg ved, det er for meget forlangt.
Kun et? Er det alt?
Det er alt ... og meget mere end det.
- Jeg beder dig sige nej. - Hvorfor?
Ti stille, Christian!
Jeg er gal, fordi jeg går for vidt, så jeg siger til mig selv.
Ti stille, Christian!
Der kommer nogen.
Jeg leder efter madame Roxane Robins hus.
De er gået forkert. Det er den vej. Hold til højre.
Tak. Jeg tager jer med i min bøn.
- Vind det kys til mig. - Nej.
Før eller siden ...
Sandt nok. Før eller siden bliver det sådan.
Hun er ung, og du ser godt ud.
Sådan skal det være. Jeg kan lige så godt selv iværksætte det.
- Er du der endnu? - Ja.
Vi talte om ...
Et kys.
Hvad er et kys? Et løfte i erindringens skrin.
En besegling af kærligheden, en hemmelighed hvisket af læberne.
Et udødeligt øjeblik, en blomstersmykket ed.
En ny sang, som synges af to hjerter på en velkendt gammel melodi.
Hvorfor blues du?
Nej ... Jeg blues ikke.
Så kom da. Pluk dine hellige blomster.
- Dit udødelige øjeblik. - Kravl derop.
Roxane ...
Åh, Roxane ... Jeg har vundet -
- kærlighedens fest og fryd.
Uden hende er jeg kraftesløs.
Men nu har jeg noget, som er mit eget -
- som jeg ikke havde, før jeg vandt hende med mine ord.
Hun kysser mine ord.
Mine ord ... på hans læber.
- Er De gået vild igen? - Madame Robin bor her.
- Jeg syntes, De sagde Rolin. - Nej, Robin.
Jeg er for gammel til det her. Mine stakkels fødder ...
Der er sikkert nogen hjemme.
- Ja? - Et brev til madame Robin.
- Rolin? - Robin!
- Madame? Der er brev til Dem. - Jeg hørte det godt. Cyrano ...?
Jeg kom forbi og så lyset.
Det må være noget presserende. Jeg fik det af en fornem herre.
Regimentet skal til fronten. Du må ikke forhale det længere.
Munken ved ingenting. Han kan vie os i nat. Antoine de Guiche.
Brevet angår Dem, fader.
"Madame, kardinalen vil have sin vilje trods Deres modstand."
"Derfor sender jeg Dem dette med en yderst from mand -
- der er intelligent og diskret. Meddel ham vores befaling -
- at forrette vielsen her og nu."
"De og Christian skal vies i Deres hjem."
"Føj kardinalen. Han velsigner jer."
"Deres ydmyge ..." Et cetera ... Det er forfærdeligt.
- Er De ... - Jeg er brudgommen.
Der er et PS.
"Skænk i mit navn 120 guldmønter til klosteret."
120! En agtværdig herre. En højst agtværdig herre.
- Find dig i din skæbne, min datter. - Det gør jeg.
De Guiche er på vej. Luk ham ikke ind, før vi er blevet gift.
- Hvem der? - Mig.
- Hvor kommer De fra? - Jeg er lige kommet fra månen.
- Han er afsindig. - Jeg faldt ned fra månen!
Hvis De siger det ... Bindegal!
- Hvor er jeg? - Min gode mand, lad mig passere!
- De er maskeret. Hvor er jeg? - En dame venter mig.
Så er vi i Paris. Gode gamle Paris. Jeg beklager min fremtoning.
Jeg kom hertil med et lynnedslag. Jeg blev en anelse brændt.
Monsieur! Nu er det nok! Jeg vil ....
De vil vide alt om månens overflade og indbyggere.
- Slet ikke! - Nej ...
De vil vide, hvordan jeg kom op til månen.
Jeg kan betro Dem, at metoden er min egen opfindelse.
Jeg havde flere valgmuligheder.
Flere måder at krænke den jomfruelige himmel på.
- Flere? - Ja. Lad mig give et eksempel.
Røg stiger til vejrs. Fyld en ballon med røg og lad den lette.
Byg en raket formet som en kæmpegræshoppe -
- der er drevet af saltpeter, og som stiger op med et giganthop.
Eller jeg sætter mig på en jernplade og kaster en magnet op i luften.
Jernet følger efter. Jeg kaster magneten længere op og så videre.
Fortræffeligt. Hvilken metode gjorde De brug af?
Ingen af dem. En helt anden.
Hvilken?
- Gæt. - Det kan jeg ikke.
- Prøv. - En interessant dåre.
- Har De gættet det? - Nej, hvordan?
Det får De aldrig at vide. Nu er de gift.
- Stemmen og næsen ... Cyrano! - De har givet hinanden deres ja.
Hvem?
Jeg lykønsker jer. Også Dem, min gode rumfarer.
Her er det smukke par, som De og Gud har forenet.
Madame, sig farvel til Deres mand.
Deres regiment skal af sted i aften.
- Da ikke officerseleverne? - Jo, jeg har kommandoen over dem.
- Derude kan vi gøre regnskabet op. - Det foruroliger mig ikke.
Her er ordren. Aflevér den.
- Bryllupsnatten virker fjern ... - Det foruroliger mig heller ikke.
Baron, De har fået Deres ordre.
Farvel, Roxane.
- Pas på ham. Lov mig det. - Jeg forsøger. Jeg kan intet love.
- Bed ham være forsigtig. - Jeg vil forsøge.
- Hold ham varm og tør! - Om muligt.
- Han skal skrive hver dag! - Det lover jeg.
Stands!
Baronesse de Neuvillette Rue Marais 12, Paris
Det er enkelt. Vi har belejret Arras. Prinsen af Spanien har belejret os.
Ergo er vi omringede.
Sikken krig. De belejrede belejres og sulter ihjel.
Men marskallen har en plan, som skal skaffe os mad.
Spar os for detaljerne. Sig til, når maden er her.
Vi er sultne. Men hvorfor giver I mig skylden? Jeg er kun jeres oberst.
I kan ikke lide mig. I kalder mig hofmand og politiker.
Jeg kan tåle jeres afsky. Min opførsel i kamp er velkendt.
Jeg slog et angreb tilbage i går. Jeg stod selv i spidsen.
- Og Deres hvide skærf? - Cyrano!
- Og Deres hvide skærf? - Har De hørt om det?
Jeg stod i fare for at blive taget til fange. Men jeg var rådsnar.
Jeg smed det skærf væk, som viser min rang, og undslap.
Jeg samlede mine mænd, angreb igen og sejrede.
Det er en officers privilegium at være skydeskive.
Vær glad for, det privilegium er Dem nægtet.
Lån mig skærfet, så anfører jeg første angreb.
Det er let at sige. Skærfet ligger på flodbredden mellem linjerne.
- Ingen kan hente det i levende live. - Jo.
Værsgo.
Tak.
Jeg har brug for noget hvidt til at signalere med.
Jeg tøvede, men De har afgjort sagen.
- Stands! - Skyd ikke!
- En mand stikker af. - Ja, en spanier.
Spion for begge sider. Marskallen har halveret vores styrke her.
- Men det ved spanierne ikke. - Nu ved de det.
Og de angriber i nat. Her.
- Er det Deres hævn? - Jeg foregøgler ikke sympati.
I tror, I er uovervindelige, de tapreste blandt tapre.
Marskallen har brug for en afledningsmanøvre. Valget er mit.
Vi må vinde tid, indtil marskallen kommer tilbage.
- Hvordan skal vi gøre det? - I er så venlige at ofre jeres liv.
- Christian? - Ja.
Roxane?
Jeg vil gerne sige farvel til hende og skænke hende mit hjerte.
Jeg har taget mig den frihed at ...
Vent lidt. Den plet her.
- Plet? - Ja. En tåre.
Når en digter skriver, er han som en elsker.
Hans fantasi virker virkelig. Det er det spændende ved at skrive.
- Jeg skrev så gribende, at jeg græd. - Græd du?
At dø er en bagatel, men det ikke at få hende at se igen -
- er forfærdeligt. Jeg skal aldrig ...
- Du skal aldrig ... - Giv mig det.
- Stands! Hvem der? - Vi er i kongens tjeneste!
Det er kongen! Træd an, I lømler!
- Godaften. - Er De i kongens tjeneste?
- Mine herrer! - Hvad bestiller De her?
Vi hørte, at I var sultne.
Spanierne besøgte markedet, men de fik ikke fjerkræet!
Hvorfor har du udsat dig for fare ved at tage hertil?
Man sagde, der ikke blev kæmpet. Og det er din egen skyld.
Alle de breve, du har skrevet. Så ofte, hver eneste dag.
- Hver dag? - Det ene smukkere end det andet.
- For nogle tåbelige breves skyld? - Dine breve er aldrig tåbelige.
De var som din stemme den nat, som dine arme omkring mig.
Jeg har læst dem igen og igen. De er som kronblade fra din sjæl.
Som den store kærligheds ild og lys. Søde, stærke og sande.
Søde, stærke og sande ...
Min Christian ... Jeg kom for at bede om forladelse.
Tiden er inde til tilgivelse, nu da døden er så nær.
Undskyld min overfladiskhed. Jeg elskede dig for dit ydres skyld.
Nu elsker jeg dig, fordi du er den, du er.
Min ulidelige lethed må have pint dig.
At blive elsket blot for sit ydre, for det hylster, som kroppen er.
- Hvilken tortur for en sjæl som din. - Nej ...
Jeg forstår det godt. Du tror mig ikke.
- En sådan kærlighed ... - Den vil jeg ikke vide af.
- Jeg vil kun elskes for ... - Hvad alle kvinder ser i dig?
- Jeg kan gøre det bedre. - Nej, det var bedre før.
Du kender mig ikke. Jeg var et barn. Nu er jeg en kvinde.
Hvis du var knap så smuk, ja grim, så ville jeg alligevel elske dig.
- Mener du det? - Ja.
- Grim? - Selv da. Er du glad nu?
- Ja ... - Hvad er der?
- Ingenting, men Cyrano ... - Cyrano?
Han har noget, han vil fortælle dig.
- Hvad skal du? - Jeg kommer om et øjeblik.
- Cyrano? - Tager Deres hustru med mig?
- Hun kan nå at slippe væk. - Hun bliver her.
- En musket! Jeg bliver også. - De udviser mod.
Skal jeg flygte og lade en kvinde blive tilbage?
Min kompliment, oberst.
Hvad er der?
Du ser så ...
- Hun elsker mig ikke. - Ikke det?
Hun elsker dig. Hun elsker kun min sjæl.
Det er dig. Og du elsker hende.
Jeg ved det godt. Du har skrevet hver eneste dag.
- Det var let nok. - Vi er omringede. Hvordan gjorde du?
- Før daggry ... - Du satte livet på spil hver dag.
- Du elsker hende. - Ja.
- Sig det til hende. Hvorfor ikke? - Se på mig.
Hun ville elske mig, hvis jeg var grim. Tal med hende.
Tro ikke på det nonsens. Du bliver aldrig grim.
- Det er dig, hun elsker. - Vi får se.
Lad hende vælge mellem os. Fortæl hende det hele.
Skal jeg hindre din lykke, fordi jeg er køn?
Skal jeg hindre din, fordi jeg kan sige, hvad du føler?
Sig det! Jeg er træt af at være min egen rival.
Vielsen kan annulleres.
Hun skal elske mig som den dompap, jeg er.
Jeg vil have en ende på det.
Gå hen og fortæl hende det. Lad hende vælge mellem os.
- Hun vælger dig. - Det håber jeg.
Kaptajn?
De spanske lejrbål er ved at gå ud.
Jeg skal bruge en spejder. Hvor er Cyrano?
- Lad mig gøre det, kaptajn. - Nej, Cyrano kender terrænet.
Det gør jeg også. Må jeg ikke godt?
Vi skal vide, hvor de rykker frem, og hvor mange de er.
Roxane?
Christian synes ...
- Christian synes, du bør vide ... - Jeg ved det.
- Han tvivler på det, jeg sagde. - Var det sandt?
Det var sandt. Jeg ville også elske ham, hvis han var ...
Er det svært at sige i mit påhør?
- Jeg bliver ikke såret. Grim? - Jeg ville alligevel elske ham.
- Skæmmet? - Også hvis han var det.
- Selv hvis han var grotesk? - Det kan han ikke være i mine øjne.
- Kunne du elske ham lige så højt? - Og mere til.
- Roxane ... - Hvad var det?
Slås de? Hvad sker der?
Spanierne rykker frem. Men vi kan stadig nå det.
- Hvor er Christian? - Ved brystværnet.
- Hvad er det, du vil sige? - Roxane ...
For en gangs skyld savner jeg ord.
Christian bad mig ... Jeg skulle ...
Christian!
På jeres poster!
- Er han død? - Nej, men døende.
- Cyrano, har du... - Ja, min ven. Jeg har sagt det.
Hun elsker dig.
- Roxane? - Ja, min elskede.
Christian! Han er vel ikke død?
Jo.
- Vi må af sted. - Vent lidt.
Han er død. Du var den eneste, der kendte ham.
- Var han en helt? - Ja.
- Hjertet var dybere, end vi anede. - Ja.
En digter. En så blid og kærlig sjæl.
Ja, Roxane.
Men nu er han død.
Det er jeg også.
Jeg er død, og min kære sørger over mig uden at vide ...
Hun får det aldrig at vide.
Tag hende med.
Vent lidt. Brevet ved hans hjerte.
Nu skal jeg hævne to døde. Christian ... og mig selv.
Fyr!
Overgiv jer eller dø!
Der er signalet!
Vi kæmpede, døde og kæmpede igen. Vi elskede nærmest døden.
De rykkede frem. Slaget syntes tabt, da vi hørte vores styrker komme.
- Sejren var vores! - De er heldig, monsieur de Bergerac.
Vi spilder vores ungdom. Vi har ingen krig og intet håb.
Intet håb? Det slår mig, at vi begge to er nogle dårer.
Men min dårskab er størst, thi jeg er ældst.
Det hele var løgn fra ende til anden.
Endnu en satire til avisen? Endnu en handske i magtens ansigt?
Hvorfor? Hvorfor angriber du ...
Dumhed, bedrageri og korruption. Jeg er for gammel til at ændre mig.
En gammel hund, der kun har tænderne tilbage.
Tænder kan trækkes ud. Det kan gøre ondt.
Den frække de Bergerac!
Denne gang har han underskrevet sin egen dødsdom.
Hvem skal eksekvere den? Hans sværd er stadig magtfuldt.
Man kan dø på mange måder.
Hvem ved? Måske kommer han ud for en ulykke ... Snart.
Sig mig, madame, hvor længe agter De at blive her og sørge?
- For evigt. - Og det alene for Christians skyld?
De kendte ham ikke. Jeg bærer hans sidste brev ved mit bryst.
- Og ser De ofte Cyrano? - Hver uge.
Min ven optræder som min avis. Han beretter alle nyhederne for mig.
Hver lørdag venter jeg på ham under træet der.
Klokken slår. Jeg behøver ikke se. Jeg kan høre hans stok i gruset.
- Hans satirer skaffer ham fjender. - Men de frygter stadig hans sværd.
- Ingen tør røre ham. - Det er sikkert rigtigt.
Det er ikke volden, jeg frygter, men at han er ensom og fattig.
Den grå og kolde december, der sniger sig ind i hans værelse.
- Han har længe haft samme frakke. - Det er ikke usædvanligt.
Hav ikke for ondt af ham. Han lever sit liv på sin egen måde.
- Fri i tanke, ord og handling. - Kære hertug ...
Jeg ved godt, jeg har alt og han intet.
Ikke desto mindre ville jeg være stolt over at trykke hans hånd.
- Farvel. Ses vi igen? - Kom, når De har lyst.
- Så har De tilgivet mig? - Jeg er her jo.
Når man opnår alt, hvad man kan opnå, og har for megen medgang -
- kan man i tusind små forhold blive utilfreds med sig selv.
Lagt sammen bliver de ikke ligefrem til anger -
- men snarere til en vag følelse af lede.
Forfængelige fortrydelser ... Af og til misunder jeg Deres Cyrano.
Det tjener Dem til ære.
Madame, der er en ting, jeg må fortælle Dem.
Ingen har endnu turdet lægge sig ud med Cyrano.
I teatret i aftes hørte jeg noget. Få ham til at holde sig hjemme.
Sig til ham, at han skal være forsigtig.
Tak skal De have.
- Godnat, Ragueneau. - Du går vel ikke?
Bliv her og spis middag.
En steg og en udsøgt vin venter. Det er en gave fra min forlægger.
- Har du set Molières nye stykke? - Nej.
- Hvad er der? - Han har stjålet en scene fra dig.
"Hvad pokker bestilte han der?" Han har stjålet hele scenen.
Det tyder på god smag. Faldt den i god jord?
I høj grad. Folk lo, så de var ved at sprænges.
Molière er et geni. Christian så godt ud.
Jeg har altid været sådan her.
Godnat, min ven.
Stands, De der!
- Taler De til mig? - Ja, Dem med den lange næse.
- Mage til frækhed. - Smudspoet! Løgner! Plagiator!
Doktor?
Jeg siger det, som det er. Det er meget alvorligt.
Sørg for, han holder sig i ro. Han dør, hvis han prøver at stå op.
- Monsieur. - Søster.
Hvad går der af Dem?
Ved De hvad, søster? I går fredag spiste jeg igen kød.
Det er nok derfor, De er så bleg.
Kom hen i spisesalen, før De går, så får De en portion varm suppe.
- Javist. - Hvor er De fornuftig i dag.
- De har måske omvendt mig. - Nej, det kan jeg ikke.
Det er sandt. De er opfyldt af fromhed, men De prædiker aldrig.
Det er forbløffende. Og nu vil jeg forbløffe Dem.
Jeg vil lade Dem bede en bøn for mig i aften.
Det kunne nok gøre Dem stum.
Jeg havde nu bedt alligevel.
Jeg får nok aldrig det broderi at se i sin færdige udgave.
Det er første gang i fjorten år, at du kommer for sent.
Ja, det er højst irriterende.
Jeg blev opholdt af en gæst. Han kom helt uventet.
En gammel ven eller i det mindste en bekendt.
- Bad du ham gå? - Ja, indtil videre.
Jeg sagde: Jeg beklager, men det er lørdag.
Jeg har en aftale, som jeg ikke kan forsømme.
End ikke for Deres skyld.
- Kom tilbage om en time. - Han kommer til at vente.
Du får ikke lov at gå, før mørket falder på.
Jeg bliver måske nødt til at gå lidt tidligere.
Jaså. Fortæl nyt fra hoffet. Vær min avis.
Lad mig nu se.
Lørdag den 19.: Kongen blev syg. Han åd for meget vindruemarmelade.
Der bliver ikke længere serveret vindruemarmelade ved hoffet.
Søndag: Den kongelige puls er atter normal.
Mandag: Alle talte om Molières store succes med sit nye stykke.
Tirsdag: Kongen blev syg af for mange glaserede kastanjer.
Glaserede kastanjer bliver ikke længere serveret.
Onsdag: Grev de Fiesque talte med madame Montglat. Hun sagde nej.
Torsdag ...
Ingenting.
Fredag: Madame Montglat sagde ja.
Lørdag den 26. ...
Cyrano? Hvad er der? Cyrano!
Nej, det er ikke noget særligt.
Mit gamle sår fra Arras gør af og til knuder. Det er ingenting.
Det går over om et øjeblik.
Sådan. Nu er det overstået.
Vi har alle sammen gamle sår.
Jeg har mit her under det falmede brev.
Det er svært at læse nu ... bortset fra blodet og tårerne.
Hans brev. Har du ikke lovet mig, at jeg en dag måtte læse det?
- Vil du læse hans brev? - Ja, jeg vil. I dag.
Luk det op og læs det.
"Jeg siger farvel, Roxane, for i dag skal jeg dø."
- Læser du højt? - Det bliver i dag, min elskede.
Mit hjerte er tungt af uudtalt kærlighed -
- og jeg vil dø uden at få det fortalt.
Aldrig mere skal mine øjne drikke dig som vin -
- aldrig skal de, med et blik som et kys, skue din ynde.
- Så vel du læser hans brev. - Nu husker jeg det.
Hvordan du stryger håret væk med hånden, og mit hjerte råber ...
Det er hans brev. Og du læser det så ...
Med en stemme ... Med den stemme -
- som jeg hørte engang for længe siden.
Jeg er aldrig væk fra dig. End ikke nu forlader jeg dig.
I en anden verden vil jeg stadig elske dig så umådelig højt ...
Hvordan kan du læse det nu?
I fjorten år var han en gammel ven, der kom for at underholde mig.
Det var dig. Jeg burde have indset det, når du sagde mit navn.
Nej, det var ikke mig. Det sværger jeg på.
- Du skrev brevene. - Nej.
- Og de kære, fjollede ord var dine. - Nej.
- Og stemmen i mørket var din. - På æresord ...
- Og det var din sjæl. - Jeg har aldrig elsket dig.
- Jo, du har. Du elsker mig også nu. - Nej.
- Hvorfor benægter du det? - Min elskede, jeg elsker dig ikke.
Hvorfor tav du i så mange år?
Hver eneste dag og nat gav han mig ingenting.
Du vidste det. Du vidste, at i brevet på mit bryst ...
Dine tårer. Du vidste, det var dine tårer.
Blodet var hans.
Cyrano!
Han er her. Hvor ubesindigt. Jeg vidste det.
- Han tager livet af sig selv. - Var det derfor, du blev mat?
Det var ingenting. Jeg blev ikke færdig med avisen.
Lørdag den 26.: En times tid før middagen -
- døde monsieur de Bergerac efter et lumpent mordforsøg.
- Hvad har de gjort ved dig? - Skæbnen ynder en spøg.
Jeg faldt i et baghold.
Min ædle fjende var en lakaj. Min slagmark var en rendesten.
Det er kun alt for logisk. Jeg er gået glip af alt.
Sågar af min egen død.
- Søstre! - Gå ikke. Jeg bliver ikke længe.
- Du må ikke dø. Jeg elsker dig. - Nej, sådan er historien ikke.
Da Skønheden elskede Udyret, forsvandt alt det grimme hos ham.
Men jeg er stadigvæk den samme.
Og det har jeg gjort mod dig. Det hele er min skyld!
Tværtimod. Takket være dig kender jeg kvindekønnets sødme.
Min mor kiggede nødigt på mig, og jeg havde ingen søster.
Senere frygtede jeg spotten bag kvindernes smil.
Takket være dig har jeg truffet en hviskende silkekjole.
Jeg har kun elsket én mand i mit liv.
Jeg har mistet ham to gange.
Sørg ikke mindre for den gode og ædle Christian.
Jeg begærer kun én ting.
Når kulden svøber sig om mine knogler ...
Forlén din enkedragt med dobbelt betydning.
Og lad for en kort stund de tårer, du fælder for ham, gælde mig.
Min elskede ...
Nej, ikke her. Ikke liggende. Ingen skal støtte mig! Kun træet.
Nu sker det.
Jeg kan allerede mærke den kolde marmor og blyhandsken ...
Lad så blot den gamle fyr komme. Han vil finde mig stående ...
... med sværd i hånd!
Han taler i vildelse.
Jeg kan se ham. Han griner og glor på min næse. Det skelet!
Hvem er I? Hundrede mod én?! Nu kan jeg kende mine gamle fjender.
Falskhed! Der fik du din bekomst. Fordom! Kompromis! Fejhed!
Overgiver du dig? Aldrig!
Og du, Forfængelighed. Jeg vidste, du ville besejre mig til sidst.
Men jeg fortsætter kampen!
Alle mine laurbær har I taget. Ligeså mine roser.
Men der er dog én krans, som jeg tager med mig.
Og i nat, når jeg står over for Gud -
- skal min hilsen feje stjernerne væk fra hans blå tærskel.
Én ting er uplettet, ubesmudset af verden -
- til trods for min egen undergang ...
Og det er ...
... min hvide fjer.
Tekster: Niels Eriksen Dansk Video Tekst